Vøesový med
Podle balady Roberta Stevensona
Scénáø: Tadeuš Pavlenko Režie: Irina. Gurviè
Kamera: Anatolij Gavrilov
Hudba: Anton Mucha, Ottorino Respiga Baladu ète A. Lajevskij
Tvùrèí skupina umìlecké animace
Kyjevské studio populárnì- nauèných filmù, 1974
Z vøesu nápoj.
Já zapomnìl už dávno.
Byl sladší jak med.
Silnìjší než víno.
Z vøesu nápoj.
Já zapomnìl už dávno.
V kotlích ho vaøili
a pili v kruhu rodiny.
Med vaøila holátka v jeskyních pod zemí.
Med vaøila holátka
v jeskyních pod zemí.
Pøišel král krutý, nemilosrdný k nepøátelùm.
Vyhnal medovary na skalnatý bøeh.
Na vøesovém poli,
na poli váleèném,
ležel živý na mrtvém,
a mrtvý na živém.
Léto pøišlo do zemì.
Vøes znovu kvete.
Ale nikdo nevaøí vøesový med.
Vøesový med.
Král rozhlíží se hnìvivì.
Opìt v kraji mém kvìte vøes medový.
A my medu nepijeme.
Nepijeme...
Tu ale jeho služebníci
všimli si dvou
posledních medovarù zùstavších mezi živými.
Posledních medovarù
zùstavších mezi živými
Ke bøehu moøe krutému
pøivedli je k výslechu.
Ale žádný ze zajatcù
slova nepronesl.
Slova nepronesl.
Hnìvivì král promluvil:
"Muèení èeká oba,
jestli neøeknete, ïáblové, jak jste med vaøili!"
Muèení èeká oba...
Syn i otec mlèeli,
stojíce na kraji útesu.
Vøes zazvonil nad nimi,
v moøi valily se vlny...
Syn i otec mlèeli.
A vtom... ozval se hlásek.
Slyš, všemocný králi,
promluvme si tváøí v tváø.
Chlapec života nelituje,
smrt mu není nièím.
Prodám ti své svìdomí,
hanba zùstane s ním.
Dej ho pevnì svázat,
a hodit do propasti vod.
A já nauèím tì, mistøe,
vaøit starodávný med.
Nebojím se ohnì,
tajemství zemøe se mnou,
mé svaté tajemství, mùj vøesový med.
Mé svaté tajemství.
Z vøesu nápoj byl zapomenut už dávno.
Konec